‫כבר שמעת?‬
‫הייתי בטוח למדי שסאטושי הוא החשוד.‬
‫ספר לי בבקשה, מי החשוד האמיתי?‬
‫שמעתי שהוא לא שפוי.‬
‫למען האמת, הוא היה כבר מת...‬
‫כשמשטרת המחוז התקשרה אלינו.‬
‫מת?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אנחנו לא בטוחים אם זו הייתה התאבדות‬ ‫או שהוא השתגע...‬
‫כשהוא היה במעצר בתחנת המשטרה המחוזית.‬
‫השמועה בהינאמיזאווה אומר‬
‫שהשד העלים את סאטושי.‬
‫אולי הם מתכוונים לקללה של אויאשירו-סמה?‬
‫זה מגוחך.‬
‫- פרק פוקח עיניים‬ ‫חלק 3: שושלת אוני -‬
‫- הספרייה הציבורית העירונית שישיבונה -‬
‫בשנה הראשונה הייתה הגופה‬ ‫של מנהל הסכר שבותרה.‬
‫בשנה השנייה הייתה התאונה‬ ‫עם ההורים של סאטושי.‬
‫בשנה השלישית היה המוות הפתאומי‬ ‫של הכוהן במקדש פורודה.‬
‫כולם היו קשורים למשפחת סונוזאקי.‬
‫- אויב -‬
‫- לא משתף פעולה -‬
‫- בוגד -‬
‫והדודה מהשנה הרביעית‬ ‫הייתה קרובת משפחה של הבוגד.‬
‫- הקללה של אויאשירו-סמה -‬
‫הקללה של אויאשירו-סמה, מה?‬
‫אני מצטערת.‬
‫הפתעתי אותך?‬
‫לא.‬
‫את שיון סונוזאקי?‬
‫את חברה של אחותי?‬
‫אפשר לומר.‬
‫קוראים לי מיו טאקנו.‬
‫את יכולה לקרוא לי מיו, בסדר, שיון?‬
‫למה את כועסת?‬
‫חבל.‬
‫חשבתי שנסתדר יפה.‬
‫מה שכתוב פה הן בסך הכול השערות פרועות.‬
‫סדרת מקרי המוות המסתוריים‬ ‫המכונים, "הקללה של אויאשירו-סמה".‬
‫למרות שכל אחד מהם נראה כמו מקרה נפרד,‬
‫אין ספק שיש להם בסיס משותף של אותה כוונה.‬
‫כל שנה אדם אחד מת בעקבות‬ ‫הקללה של אויאשירו-סמה,‬
‫ואדם נוסף נעלם בתור קורבן.‬
‫אדם אחד מת בגלל הקללה ואדם אחר...‬
‫מה זה היה?‬
‫ככה שמספר הנעלמים צריך להיות‬ ‫תואם למספר מקרי המוות.‬
‫קורבן...?‬
‫אני חוקרת את ההיסטוריה העתיקה‬ ‫והלא מוכרת של הינאמיזאווה.‬
‫ההיסטוריה האפלה.‬
‫לפני עידן מייג'י השם של הינאמיזאווה‬ ‫היה הכפר אוניגפוצ'י.‬
‫את יודעת קצת על ההיסטוריה האפלה, נכון?‬
‫ההיסטוריה של שדים אוכלי-אדם.‬
‫הסיפורים הישנים על השדים אוכלי-האדם.‬
‫אז את מכירה את הסיפורים על‬ ‫קוסמים שהיו חצי-שד...‬
‫שירדו מההר וחטפו בני אנוש כדי לאכול אותם?‬
‫מה הסיפור עם זה?‬
‫אומרים שהם היו קושרים את הקורבנות,‬ ‫וממש כמו שמנקים דג,‬
‫הם היו מושכים החוצה את המעיים שלהם,‬ ‫ושולחים אותם במורד הנהר.‬
‫משם מגיע הביטוי "שילוח הכותנה".‬
‫חג שילוח הכותנה...?‬
‫אלה רישומי המחקר שלי.‬ ‫אני יכולה להראות לך אותם.‬
‫בטקס הקורבן של אויאשירו-סמה...‬
‫מטביעים את הקורבן בביצת אוניגפוצ'י.‬
‫לתוך הביצה ללא תחתית הזו.‬
‫אז את אומרת שהקורבנות של השנים הקודמות‬ ‫נמצאים כולם בביצה?‬
‫יכול להיות שגם סאטושי...?‬
‫רוצה להציץ?‬
‫קסאי?‬
‫זו אני.‬
‫היכנסי, אחות.‬
‫הדירה נראית חמודה.‬
‫איך החיים?‬
‫בית הספר החדש משעמם, כצפוי.‬
‫אני סתם הולכת לשם, נראה לי.‬
‫הציפורניים שלך החלימו?‬
‫הפצעים נסגרו.‬
‫אבל הן עוד עקומות.‬
‫לא נראה לי שאני יכולה להראות אותן לאחרים.‬
‫אני מצטערת.‬
‫את לא צריכה להתנצל.‬
‫את ביצעת את תפקידת בתור ראש המשפחה הבאה.‬
‫אני לא נוטרת לך.‬
‫אני מצטערת.‬
‫בסדר. אני סולחת על הכול.‬
‫את באמת תסלחי לי?‬
‫אפילו על העניין עם סאטושי?‬
‫כמובן שידעתי שסאטושי מוצא חן בעינייך.‬
‫טוב, הודיתי בזה מול כולם.‬
‫אבל סבתא באמת התרשמה מכך‬ ‫שלקחת אחריות בכך שהודית בזה.‬
‫חסר לה אם היא לא הייתה מרגישה ככה.‬
‫סבלתי כאב נוראי כל כך.‬
‫אני תוהה לאן סאטושי נעלם.‬
‫באותו הרגע השד התעורר בתוכי.‬
‫מצטערת.‬
‫אני לא יודעת שום דבר על סאטושי.‬
‫את משקרת.‬
‫באמת. אפילו סבתא לא יודעת. זו האמת.‬
‫את משקרת!‬
‫את דאגת שהשד יעלים את סאטושי!‬
‫אתם, משפחת סונוזאקי...‬
‫אתם!‬
‫תחזירו אותו!‬
‫תחזירו לי את סאטושי שלי!‬
‫מיון, אלה...‬
‫אותם הפצעים.... בדיוק כמו שלי...‬
‫נשבר לי את הלב מכך שרק לך עקרו הציפורניים.‬
‫למה רק את, אם אנחנו תאומות?‬
‫למה?‬
‫צעקתי על סבתא...‬
‫שתעזוב אותך ואת סאטושי במנוחה...‬
‫והיא אמרה שאם תקבלי על עצמך את האחריות‬ ‫היא תסלח לך.‬
‫בגלל זה אתם יכולתם להתנהג רגיל.‬
‫אבל...‬
‫אבל סאטושי נעלם.‬
‫תאמיני לי, שיון!‬
‫באמת שאני לא יודעת למה סאטושי נעלם.‬
‫מיון, אני מצטערת. כאב לך?‬
‫כן, אבל אני בטוחה שלך כאב יותר.‬
‫אמרתי לשד שבתוכי שאני מאמינה למיון.‬
‫וברגע ההוא נעלתי את רגשותיי כלפי סאטושי...‬
‫עמוק בתוך ליבי.‬
‫השנה עברה בצורה חלקה אחרי אותו היום.‬
‫עד אותו היום...‬
‫אוו.‬
‫נו, באמת! מי לעזאזל חונה פה?‬
‫מה?‬
‫דז'ה-וו?‬
‫היי, את!‬
‫זה כמו בפעם ההיא.‬
‫קדימה...‬
‫זה מספיק!‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫סאטושי?‬
‫תפסיק להשוויץ!‬
‫אתה רוצה שנרביץ גם לך?‬
‫הא?‬
‫הא???‬
‫פסק זמן. אלימות לא פותרת שום דבר.‬
‫שתוק!‬
‫מאברה, קראתי לכולם!‬
‫לעזאזל!‬
‫יאללה.‬
‫את בסדר, מיון?‬
‫דאגתי לא לראות אותך בוכה, אז תתעודדי, טוב?‬
‫אחות, זה נראה שאת ממש מחבבת את קייצ'י.‬
‫מה סוד הקסם שלו, במילה אחת?‬
‫בואי נראה...‬
‫אני מניחה שכמה שהוא מצחיק.‬
‫פעילות המועדון האחרונה שעשינו‬ ‫הייתה בחנות הצעצועים, ו...‬
‫גיליתי איך קוראים לו מאחותי.‬ ‫קוראים לו קייצ'י מאברה.‬
‫הוא שנה אחת מתחתיי.‬
‫הוא עבר לא מזמן להינאמיזאווה.‬
‫והוא מוצא חן בעיניי אחותי.‬
‫ו...‬
‫בגלל שקייצ'י עזר להלהיב את הקהל,‬ ‫הוא קיבל בובה.‬
‫אז מה? את רצית אותה?‬
‫אבל קייצ'י לא נתן לי אותה.‬
‫הוא אמר שזה לא מתאים לי.‬
‫הוא נתן אותה לרנה. אני רוצה ניסיון חוזר.‬
‫אני רוצה להתחיל מחדש מהיום בו נפגשנו,‬
‫ולגרום לו לראות אותי כבחורה.‬
‫אחות, את רצינית מדי.‬ ‫את עוד יכולה לשנות את זה.‬
‫זו לא בעיה.‬
‫כן...‬
‫אל תשני את ההתנהגות שלך. תתנהגי כרגיל,‬ ‫ותנסי למשוך אותו אלייך באופן טבעי.‬
‫ותוודאי שרנה יודעת.‬
‫רנה חמודה, ללא ספק.‬
‫אם יש לך יריבה, את צריכה להשקיע.‬
‫אחות, דמעות יכולות למשוך בחורים...‬
‫אבל הן לא יכולות להשאיר אותם איתך.‬
‫תמשיכי לחייך...‬
‫ותבכי רק מדי פעם.‬
‫נשמע כמו בת רגילה.‬
‫שאני אנסה את זה על קייצ'י גם כן?‬
‫לא!‬
‫אז את רוצה לעשות תחרות,‬ ‫לראות מי תזכה ראשונה בלב שלו?‬
‫לא! לעולם לא!‬
‫שיון, אני אסלק אותך אם תעשי את זה!‬
‫אני שמחה, אחות.‬
‫אני מקנאה בך על כך שאת מצליחה לדאוג‬ ‫לבחור שאת מחבבת.‬
‫לי אין מישהו כזה.‬
‫לא. זה שום דבר.‬
‫גם אם הם יהנו יחד, אף אחד לא יאשים אותם.‬
‫אני לא אקנא.‬
‫לא אסתכל עליהם בצרות עין.‬
‫זה שאותי האשימו לא אומר‬ ‫שאני רוצה שיאשימו אותה.‬
‫עוד מעט תעבור שנה מאז שסאטושי נעלם.‬
‫חג שילוח הכותנה יגיע שוב.‬
‫ובאותו היום, כשקייצ'י, שחשב שאני מיון...‬
‫הלך איתי, נתקלנו פתאום באחותי.‬
‫וככה כל הבלאגן התחיל.‬
‫הוא לא יכול אחרת, כי הוא בן.‬
‫מיון ושיון, קייצ'י מפחד.‬
‫אחות, את רוצה להמשיך לשחק‬ ‫משיכת חבל עד שקייצ'י ייקרע?‬
‫זה יסתיים אם תפסיקי למשוך.‬
‫חזרי כבר לאוקינומייה.‬
‫בסדר.‬
‫בטח, אני אעשה את זה.‬
‫טוב, קייצ'י...‬
‫אחותי עלולה לנשוך אותי אם אני‬ ‫אמשיך להתגרות בה. אז אני אלך הביתה עכשיו.‬
‫היי, שיון.‬
‫תודה על היום.‬
‫זה היה שום דבר.‬
‫אז נתראה אחר כך, שיון.‬
‫נתראה אחר כך, אחות.‬
‫אל תחזרי לעולם!‬
‫רנה, את תשמרי! סאטוקו, הניחי מלכודות!‬ ‫ריקה, פזרי מלח!‬
‫אני מצטערת, סאטושי.‬
‫מצטערת.‬
‫לא שכחתי ממך.‬
‫אני זוכרת אותך בבירור.‬
‫החיים בלעדיך אפורים, בודדים ומשעממים.‬
‫נתראה אחר כך, שיון.‬
‫לא הייתה בזה חמימות,‬
‫וזה לא שימח אותי.‬
‫אני לא אוהבת אנשים כל כך בלתי-רגישים.‬
‫סאטושי...‬
‫סאטושי!‬
‫איפה אתה? איפה?‬
‫סאטושי?‬
‫אז היית פה...‬
‫סליחה.‬ ‫-אה, שיון.‬
‫טאקנו!‬
‫זו הפעם הראשונה שאנחנו נפגשים, נכון?‬
‫קוראים לי טומיטקה.‬
‫שמעתי שאת אחותה התאומה של מיון.‬
‫נעים להכיר.‬
‫גם אני שמעתי עליך, שאתה צלם מוכשר.‬
‫צלם גרוע שלא מצליח למכור כמעט.‬
‫לא באת לספרייה מאז אותו היום.‬
‫בתור מישהי שגם חוקרת,‬ ‫רציתי לדבר איתך על עוד דברים.‬
‫אני מבטיחה לבוא בפעם הבאה שייתחשק לי.‬
‫נראה לי שאני צריכה לזוז.‬
‫גם אתם הולכים לצפות בריקוד של ריקה, נכון?‬
‫למען האמת, חשבנו להיכנס‬ ‫למקדש הכלים הטקסיים.‬
‫אבל הוא נעול, ומחוץ לתחום.‬
‫ג'ירו טוב בהרבה דברים.‬
‫אם זה לא מפריע לך,‬ ‫כדאי לך להתגנב לשם אחר כך.‬
‫לא תהיה עוד הזדמנות.‬
‫מקדש הכלים הטקסיים... הרבה אביזרי עינויים.‬
‫אולי אני אגלה איך סאטושי נעלם אם אלך לשם.‬
‫זה מפחיד ללכת לבד,‬ ‫אבל אם קייצ'י יבוא איתי...‬
‫גם אם יתפסו אותנו, מיון בטוח תסלח לנו.‬
‫המקום עם הזווית הטובה יותר‬ ‫בשביל לראות את הריקוד עוד רחוק?‬
‫מה? מי אמר דבר כזה?‬
‫טומיטקה...‬
‫זה האל השומר של הינאמיזאווה, אויאשירו-סמה.‬
‫אויאשירו-סמה... ‬
‫אם אתה מי שמחק את סאטושי,‬ ‫אני לא אסלח לך לעולם.‬
‫לעולם. אני לא אסלח לך לעולם.‬
‫מה שטאקנו אמרה נכון.‬
‫בכפר הזה, המנהג האכזרי נמשך.‬
‫סאטושי?‬
‫זה אתה, סאטושי?‬
‫סאטושי, זה אתה, נכון?‬
‫זה לא סאטושי.‬
‫מה קרה, שיון?‬
‫נבהלת?‬
‫הלילה תתרחש הקללה של אויאשירו-סמה, נכון?‬
‫הם לא שומעים את זה?‬
‫הם מסיימים עוד רגע.‬
‫- סונוזאקי -‬
‫אין ברירה.‬
‫הבחורה הזו הייתה חטטנית מדי.‬
‫כן, אין לנו מה לעשות,‬ ‫כי היא הכעיסה את אויאשירו-סמה.‬
‫המשטרה חוקרת, אבל את בטוחה לגבי זה?‬
‫זו כנראה טאקנו.‬
‫"הכעיסה את אויאשירו-סמה"...‬
‫"המשטרה חוקרת"..‬
‫"זו כנראה טאקנו"...‬
‫והמשמעות של היום.‬
‫הקללה של אויאשירו-סמה התרחשה בפעם החמישית!‬
‫למה הם אומרים‬ ‫שטאקנו הכעיסה את אויאשירו-סמה?‬
‫הם גילו שהתגנבנו למקדש הכלים הטקסיים...‬
‫חווית את זה אי פעם?‬
‫הצעדים עוקבים אחרייך...‬
‫והוא עומד מעל לכרית שלך,‬ ‫ומסתכל עלייך בלילה.‬
‫מישהו מסתכל עלייך מרחוק.‬
‫מישהו עוקב תמיד.‬
‫הדברים שהוא חווה...‬
‫מנבאים את הקללה של אויאשירו-סמה.‬
‫אז מה זה?‬
‫מאז שהתגנבתי לתוך המקדש הטקסי...‬
‫מה שעקב אחריי כל הזמן הזה היה...‬
‫- בפרק הבא -‬
‫מה שאתם מחפשים זו נוחות כלשהי.‬
‫מה שאתם רואים זו תצוגה של שנאה.‬
‫המקום בו נפלתם נמצא מעבר לחשיכה.‬
‫כשהציקדות בוכות.‬
‫- פרק פוקח עיניים‬ ‫חלק 4: נקמה -‬
‫תוכלו להאמין בכך?‬
‫- תרגום כתוביות: טל אורבך -‬